1
Årgång 101 10 /09
SYSKONBANDET
Medlemstidning för Kristna synskadades förening Syskonbandet

Torch Trust 
fyller 50 år
Ordf. Lars-Ove Arnesson tillsammans med verksamhetsledare Gordon 
Temple och ordförande Marilyn Baker
Tre foton tagna av Enar Olsson . 

Torch Trust syfte är: 
”att övervinna synnedsättning 
som ett hinder, att finna en 
personlig tro på Kristus och 
att leva ett fullödigt kristenliv.”

Innehåll
Alla foton tagna av Enar Olsson ...... 
Innehåll ............................................
Från t f verksamhetsledaren ............
Vi söker ny medarbetare ..................
Från redaktören ...............................
En stor lillasyster fyller 50 ................
Hela punktalfabetet på en helg ........
Zanzibar i våra hjärtan .....................
Klipp ur resenärernas dagbok ..........
Läger på Solhaga ............................
Ansvarsfonden .................................
Stockholmsgruppen .........................
Från valberedningen ........................
Sofies musiktips ...............................
Vilken bredd och vilken mångfald ....
Redaktionsruta .................................

Från t f verksamhetsledaren
Den verkliga höstmånaden är här med sina allt mer kyliga vindar, orangefärgade fallande löv och allt mörkare kvällar. Då är det mysigt tycker jag att kura inne med en stor mugg te och tända ljus. 
I början av denna månad träffade somliga av oss våra vänner ifrån Danmark, Norge och Finland under den nordiska konferens vi hade i Danmarks Fredericia. Och Afrika-resenärerna fortsätter till Zanzibar. Läs mer längre fram i denna tidning! 
Våra vänner i England, Torch Trust, firar 50-årsjubiléum i år! Det kan du också läsa om. De har sänt oss en sammansatt informationskatalog över alla föreningar i världen som motsvarar vår. Vill du komma i kontakt med en förening av kristna synskadade i ett land är du välkommen att höra av dig till info@torchtrust.org eller telefon  +44-1858 438 260 samt www.torchtrust.org 
På mer lokalt plan har nu Stockholmsgruppens tisdagsträff dragit igång och kanske är det fler grupper av syskonbandare som har eller önskar mötas lokalt mellan våra större arrangemang? Detta uppmuntras och från kansliet kan vi skicka ut ett mail eller ett brev till alla som bor just i ditt närområde, så får de ta kontakt med dig om de är intresserade av lokala träffar. Skicka ditt inbjudningsbrev till kansliet så förmedlar vi det.  
På tal om kansliet, så har Kerstin jobbat fullt under oktober, men går om ett par veckor igen in för sina studier. Därmed har hon endast en liten fot kvar i jobbet på Syskonbandet för att i mitten av januari vara helt tjänstledig och dyka in i böckernas värld för en tid igen. Inför våren satsas det bland annat därför på ny personal och styrelsen är nu igång med att annonsera efter en kanslist, ekonomihandläggare och redaktör. Känner du till någon som skulle passa i kompetens och hjärta för detta, så tipsa gärna att de kan söka! 
Det känns väldigt spännande och roligt för mig att få en ny kollega och någon att dela kansliet med! Allt mer stadigt finns också jag nu uppe på kansliet, tidigare har jag ömsom varit i Stockholm och ömsom hemma i Lund, men snart blir Stockholm hemma. Jag har nu nämligen skrivit kontrakt på en lägenhet och det blir till Lingvägen 177 flyttlasset bär! Då denna adress har kriteriet synskada som specialitet så är det en och annan av er som blir mina grannar vilket jag upplever angenämt! 
Tina Hanson

Från redaktören
Efter fem veckors tjänstledighet i augusti-september, då jag bara 
arbetat 20 % på Syskonbandet, är jag nu tillbaka på mina tidigare 80 % från sista delen av september och under hela oktober. Detta beror på att kurserna på högskolan ligger med 5-veckorsintervall och denna kurs som nu läses har jag inte gått. Men snart är det dags att börja studera igen med samma upplägg, dvs. finnas kvar på Syskonbandet på 20 % eller en dag i veckan samtidigt med studierna. Så kommer det att se ut till och med den 18 januari, för sedan under våren tar jag helt tjänstledigt. 
Det har känts bra att kunna finnas litet till hands under Tinas första tid, men nu är hon så varm i kläderna som t f verksamhetsledare att det inte är många frågor som jag behöver besvara längre. Det har gått jättebra och det känns verkligen roligt för mig att det fungerar så bra med Tina. Det är bara att gratulera styrelsen och föreningen till denna lösning, när jag nu ställer till det med min längtan att få studera teologi! Det känns som en enorm förmån att få läsa och den första kursen var Gamla testamentets teologi, nu fortsätter jag snart med Systematisk teologi och Pastoralbreven på Teologiska högskolan i Örebro. 
Det jag framför allt arbetat och arbetar med nu, är att ta fram innehållet i medlemstidningen och redigera den. Tack för uppmuntrande kommentarer om tidningen. Gun Eriksson gör layouten och som ni märker så är det många som medverkar. Detta är en stor glädje! Men det är också spännande att Syskonbandet söker ny personal, framför allt under vårterminen. Det är ett stort böneämne att rätt person (personer) ska söka tjänsterna. 
Vi hörs igen i nästa nummer!   
Kerstin Olsson

Vi söker ny medarbetare
Kristna synskadades förening Syskonbandet söker dig som vill bli vår kanslist och ekonomihandläggare vid kansliet i Stockholm.
- Du ska arbeta med administrativa och praktiska sysslor på vårt kansli. Du är sekreterare eller har liknande erfarenheter.
- Ekonomihandläggare med bokföring i Wisma SPCS och löneadministration.
- Tjänsten är på 70% och är ett vikariat till 30 juni 2010, med möjlighet till förlängning
Eventuellt kan tjänsten kombineras med uppgiften som redaktör för vår medlemstidning.
För tjänsten krävs att du delar Syskonbandets kristna värderingar. Erfarenhet av arbete i församling eller kristen organisation är meriterande. Tillträde efter överenskommelse.
Vill du veta mer? Kontakta 
- ordförande Lars-Ove Arnesson 070 726 02 10 eller 
- t f verksamhetsledare Tina 
Hanson på Syskonbandets kansli 
08-641 30 45. 
Välkommen med din platsansökan senast den 1 november till 
”Platsansökan”
Syskonbandet
Gotlandsgatan 46, 5 tr
116 65 STOCKHOLM

En stor lillasyster fyller 50
1931 började en kristen punkttidning utkomma i England med namnet ”The Torch”, ”Facklan” på svenska. Ett par damer, systrarna Trench, hade en kallelse att ge synskadade evangelium genom denna tidning. I slutet av 50-talet hade tiden kommit att lämna över denna uppgift till någon annan med samma vision. Det blev Ronald och Stella Heath som tog över tidningen 1959. Bara något år tidigare hade makarna Heath av en händelse - kan det verka - fått kontakt med blinda ungdomar från ett träningscenter för synskadade. Deras behov av Bibeln och annan litteratur i punktskrift blev början till vad som idag är ett omfattande arbete bland synskadade i Storbritannien och en rad andra länder.
Varje fredagskväll öppnade makarna Heath sitt hem för en grupp tonåringar med bibelundervisning, sång och atmosfären i en kristen familj. En flicka, som jobbade på ett närbeläget träningscenter för synskadade, frågade om det var OK att ta med en blind flicka. Wendy hette hon. Efter tre veckor kom hon till personlig tro på Jesus, något som uppmärksammades av rektorn på skolan. Han undrade om inte andra elever kunde få komma ”och få hjälp” också. Varje söndag eftermiddag kom så en rätt stor grupp synskadade ungdomar och drack te hemma hos familjen Heath. Det ledde till en utmaning och en önskan att få ge dessa ungdomar evangelium i punktskrift och inläst på band.
Den första kontakten, Wendy, blev inneboende i ett och ett halvt år hos familjen, sedan hon fått ett jobb i trakten. Så började hela arbetssättet att ta sig an framställning av litteratur i punkt och tal och att utöka sin familj med synskadade som hade behov av familjens omsorg och som ofta kunde hjälpa till att jobba. Familjen fick rätt snart flytta till ett större hus på annan ort, och 1968 flyttade man igen. 
Nu fick huset heta ”Torch House”, för nu var det inte bara familjen Heath och några till det handlade om. Det behövdes plats för en tryckpress för produktion av punktskrift i stor skala och studio för inspelning. Ett bibliotek för utlåning av böcker i punkt, tal och stor stil började också ta sin plats. Dessutom måste man kunna ta emot allt fler gäster. Huset finns i byn Hurstpierpoint i Sussex, inte så långt från Brighton. Torch Trust har fortfarande kvar detta första Torch House, som numera används att ta emot gäster för exempelvis semesterveckor med olika teman. I våras inbjöd man exempelvis till en vecka kring trädgårdsarbete, tema: ”Att växa i Kristus”. 
1974 flyttade högkvarteret till Market Harborough i Leicestershire, för arbetet växte hela tiden. Men viktigt var det att fortfarande betona att det var en familj, Torch Family, som det handlade om med mamma och pappa Heath som navet i allt detta. 
Efter 30 år var tiden inne att bygga ett helt nytt hus utifrån de behov av lokaler som arbetet krävde. Nu finns cirka 40 anställda och ett stort antal volontärer som läser in böcker och hjälper till i de lokala gemenskapsgrupper som finns på många platser.
Arnold Arrheden bjöd in makarna Heath till Syskonbandets årsmöte 1970, och hans dotter Febe bodde och jobbade på Torch ett år. Det var också 1970 jag fick kontakt med Torch, fast inte genom Syskonbandet. Jag lyssnade på en kristen radiostation som erbjöd sin programtablå i punkt. Den visade sig vara tryckt av The Torch Trust for the Blind. Så började jag låna böcker och prenumerera på tidningar i punkt, bl a en för unga som hette ”Flash”.
Både 1972 och 1973 var jag på ungdomsläger i England. Första gången delade jag rum med Gordon Temple, som nu är chief executive, dvs. högsta verkställande tjänsteman i Torch Trust. Också Marilyn Baker mötte jag på lägren. Hon är nu styrelseordförande. Båda dessa besökte vårt jubileum förra året.
Våren 1974 bodde jag på Torch House i Hurstpierpoint och hjälpte till i punktskriftsproduktionen. Jag tror att vi då var runt 30 personer som bodde och i olika grad arbetade där. Det fungerade som en kristen storfamilj eller kollektiv, vilket innebar att vi alla på olika sätt deltog i vardagssysslorna. Jag var ensam svensk där, så jag lärde mig köks- och kontorsengelska. 
Efter lunch varje arbetsdag samlades vi i kapellet till bön. Där fick vi veta vilka behov som fanns just nu men fick också rapporter om hur Gud svarat på bön. En särskild minnesbild jag har är hur Mr Heath en morgon kom och berättade att det fanns en obetald räkning på en mycket stor leverans av punktpapper, men nu hade en check kommit på det exakta beloppet, just i tid.
Makarna Heath och den blinde pianisten och evangelisten Peter Jackson besökte Sverige under ett par veckor 1975. De deltog i Syskonbandets årsmöte och gjorde en liten turné i olika kyrkor tillsammans med Arnold Arrheden. De hade nog velat göra en insats för att nå synskadade ungdomar i Sverige. Det var ett uppenbart behov vid den tiden. Jag vill också nämna att en liten grupp från Sverige deltog i en internationell semestervecka på Torch 1978.
I år firar alltså vår systerorganisation i England 50-årsjubileum. Den 8 juni är den exakta årsdagen, och då avsatte man en dag av bön. Det stora firandet sker sista helgen i november med tacksägelsegudstjänst, trerättersmiddag och god gemenskap. Men under året görs också mycket utåt med utställningar och seminarier i kristna konferenser. I samarbete med organisationen RNIB har man gett ut hela Bibeln på Daisy, ett stort projekt som kunde avslutas under jubileumsåret.
Det finns både likheter och skillnader mellan Torch och Syskonbandet. I Sverige var det några unga synskadade som tog initiativet att få kristen litteratur i punktskrift och skapa ett nätverk mellan kristna synskadade. I England var det ett medelålders par som utmanades av de behov man såg hos unga synskadade. Det förändrade den familjens liv radikalt, och många synskadade har under åren fått ett nytt liv. Syskonbandet är en medlemsorganisation med förtroendevalda som väljs av synskadade medlemmar. Torch är en stiftelse, där ledningen utser vilka som ska rekryteras till vakanta platser i styrelsen. Många synskadade har inflytelserika uppdrag i organisationen, men Marilyn Baker är den första synskadade ordföranden. Det är viktigt för Torch att ha kända och meriterade evangelikala kristna i ledningsgruppen.
Lars-Ove Arnesson

Foto Enar Olsson
En ”bok-sy-maskin” från tiden innan kriget binder fortfarande in punktböcker åt Torch Trust. Slutarbetet görs av interner på ett fängelse.

Sedan den här artikeln skrevs har det kommit till vår kännedom att Stella Heath fick sluta sitt långa liv i Herrens tjänst den 29 september.
Redaktionen

Hela punktalfabetet på en helg
Greta Johannesson 
80 år, Brunskog

Syskonbandets punkttidning fyller 100 år i år. Här får vi möta ännu en medlem som berättar om hur hon lärde sig läsa punktskrift. 
Hur lärde du dig punkt?
- 1962 var jag med på en veckoslutskurs som Värmlands läns blindförening ordnade i Säffle. Då var jag 33 år. Vi fick var sin nybörjarbok, en braillemaskin som vi lärde oss tangenterna på och att skriva alfabetet. Detta lärde jag mig på den kursen och skrev faktiskt några ord också. Vi fick ta hem den första delen av läsövningsboken för att träna och jag satte igång med en gång. Efter två veckor for jag till Kristinehamn till en annan kurs. Jag ringde till konsulenten och frågade om jag kunde få andra delen av läsövningsboken. Då sa han: ”Inte har du väl kommit igenom den du fick?” Då jag sa att det hade jag, och så fortsatte han: ”Ja, inte begriper då jag hur du har burit dig åt. För mig tog det två år…”
Har du haft glädje av att kunna läsa på punkt?
- Det är det bästa jag kunde ha lärt mig för nu kan jag ju läsa böcker. Jag har läst 8 böcker av Bernhard Nord sen nyår i år på punkt. Jag tycker det är bra att läsa och fördriva tankarna litet. Jag har psalmboken och läser bibeln på punkt också. Ja det är det bästa jag har. 
Vad har du jobbat med?
- När jag var 17 år dog min mamma så jag fick ta hand om hemmet. Vi hade jordbruk så efter ett halvår fick jag lära mig att mjölka. När pappa såg att jag klarade av det fick jag ta hand om mjölkningen själv. Till slut tog jag hand om lagårn helt och hållet. Det blev litet för mycket, så jag blev förbjuden att fortsätta. Då var jag nog 33-34 år, kanske 35 och hade magkatarr. Doktorn trodde att jag jobbade för hårt och att det påverkade synen. 
- Jag har inte sett fullt ut någon gång och fick glasögon när jag var 8 år. Mitt synfel är medfött och en ögonläkare i Växjö trodde att det kunde bero på för nära släktskap hos mina föräldrar. Men de var inte släkt, men min mormor och morfar var kusiner så doktorn påstod att det berodde på det. Det är bara jag som har synfel av oss tre syskon. Min sista bror dog i september i fjol så nu är jag ensam kvar.
När intervjun görs är Greta på Smålandsgården och har semester. 
Hur tycker du att det är att vara här?
- Jag tycker det är bra och trevligt! Jag får träffa kamrater och det är kristet. Om det erbjuds igen nästa sommar, så åker jag om jag kan. Gärna! Syskonbandet har jag alltid tyckt om.
Text och foto: Kerstin Olsson

Zanzibar i våra hjärtan
Det var på Zanzibar vi mötte värmen. En ljum vind svepte över oss när vi gick den korta biten från planet och in i flyghallen. Folk väntade på sitt bagage och det var en livlig och rörig miljö. Den av oss som kände större ansvar än andra, kollade och räknade väskorna för att till slut konstatera, en väska fattades. Efter en stund hade vi fyllt i nödvändiga papper för den sakens skull. Dock fick våra tvivel över afrikansk byråkrati sig en törn, för nästa dag fanns den att hämta på flygplatsen… 
Om man bott på Zanzibar några år, som vi har gjort, känns det som att komma hem när man återvänder. Tänk att åter få känna fukten, värmen och att åka den kända vägen från flygplatsen in till stan, se kokospalmerna och bananlundarna samt de pampiga gatlamporna!
Med förvåning förstår vi att vägarna har blivit mycket bättre och det är njutbart att åka tvärs över ön till hotellet i Padje Ndame. Östkusten bjuder på vit sand och underbara stränder. Många i sällskapet njöt av att ta sig ett dopp. Dock var vattnet de första dagarna lite långt ut p.g.a. lågvatten. Men det var bra motion att promenera några hundra meter för att möta havet. Efter ett par dar var det härligt högvatten igen och vi fick bada i ett ljumt, salt vatten. Dagarna på Zanzibar var inte endast förströelser, utan vi försökte också utföra något av resans verkliga syfte, att möta synskadade.
På Zanab, öns motsvarighet till SRF, fick vi träffa styrelse och tjänstemannen Adil. De informerade om arbetet och vi kände oss uppskattade som hälsade på dem. Som alltid när man kommer till detta land känns det frustrerande att inte snabbt kunna hjälpa till. Behoven är så enorma. Vi hade fått med oss en punktdisplay, som gåva. Tack vare Johans datorkunnande, fick vi den att fungera till en viss del. Tyvärr saknas skärmläsarprogrammet, men vi hoppas kunna lösa detta genom att sända ut den dator som hör till displayen. (Datorn är nu genomgången och klar för transport. Red. anmärkning.) 
Naturligtvis vill vi också nämna Birgitta Karlsson, som startade arbetet bland synskadade på ön redan 1985. 1989-91 åkte vi, Linnéa och David ut, för att ta vid när hon åkte till Sverige. På skolan som Birgitta hade startat upp fanns vid denna tid ungefär 15 elever som hämtades i bil av vår chaufför varje dag. De fick lära sig Brailles, engelska samt hantverket att tillverka mattor av kokosnötsfibrer. 
Efter vår hemresa kom Birgitta ut igen och har verkligen varit Zanzibar trogen. Hon är en känd profil på ön där hon cyklar omkring med hjälmen på sitt huvud. De flesta vet vem ”mamma Shangilia” är. Nu finns det en bokshop som hon har startat och där försöker hon också sälja ur det stora mattlager som finns. I dag finns ingen skola utan de flesta sitter hemma och jobbar. Problemet är dock att det är svårt att få avsättning för produkterna. Många har det svårt ekonomiskt och Birgitta har som böneämne att det ska ordna sig.
Vi besökte en gudstjänst söndagsförmiddag, och sen åt vi pilau hemma hos Birgitta. Hon servade oss på ett fantastiskt sätt och bidrog till att besöket på ön gick smidigt.
Båtresan till Dar es Salaam är en helt annan historia…
Text Linnéa och David Lindberg
Foto Enar Olsso: David Lindberg tillsammans med styrelseordföranden i Zanab
Ps. ”Shangilia” betyder ”Glädjerop”.

Klipp ur resenärernas 
dagbok - Zanzibar
Palmbladen prasslar av den ljumma vinden från havet som ligger ett 50 tal steg framför mig. Vi bor alltså i princip på stranden och här är labyrintartade korallkantade gånger, som jag säkerligen kan gå vilse bland, och vi omges av vackra plantager med färgglatt blomster bland annat jumbovarianter av sånt vi har som krukväxter hemma men som jag inte kan namnen på.
Tina Hanson

Indiska oceanen var så långt borta ögat kunde nå. Vanessa trodde inte dem så hon följde med och jo, det var sant, dom kunde gå ut flera kilometer på havsbotten.
Elin Hörnblad

Sen fick jag prova deras skor. För att göra dom behövs: En bit bildäck inte för brett, en kniv och några färgglada pärlor. Skär en lagom bit däck till just din fot. Skär smala remmar från kvarvarande däck bit för att sedan fästa fast det så däcket håller sig på plats på foten. En rembit ska sticka upp mellan tårna och dekoreras med de färgglada pärlorna. Klart! Lycka till!
Vanessa Hörblad

Idag har jag köpt ett par ”massajskor”, gjorda av moppe-däck, i min storlek. Massajen som gjort dem tyckte att jag hade små fötter. 
Nu måste jag sluta, för jag ska ut och fiska imorgon bitti! Tack, för mig! Tota onana!
Marlene Olsson

Morgonen började med att några morgonpigga svenskar skulle ut på promenad längs stranden, vaknade av samtalet som på intet sätt var störande men som hördes genom fönstret som inte har något glas vilket gör att det är ganska lyhört.
David Lindberg

Vi åkte vidare med våra minibussar hem till Birgittas hem och åt pilau, det är en slags risotto som är vanligt här, och fisk. Sen gick vi till Birgittas butik och shoppade loss med våra pengar. Alla varor är gjorda av synskadade personer här på Zanzibar.
Vi åt middag tillsammans och myspratade en stund som vanligt på Linnea och ”Farfars” (Davids) barassa. Tina och Daniel tog en promenad mot stranden och såg att ett rån hade begåtts.    
Elin Hörnblad 

Vädret var varmt, en herre låg och sov och en tupp hördes då och då gala vid kryddfarmen. Vår kunnige guide berättade ingående och spännande om varje krydda, och vi blev glatt överraskade när han ofta uttalade kryddornas namn på svenska. Efter ca 90 minuters kryddvandring i värmen kände vi oss lite trötta, så då var det passande med mat. Vi fick pilau med ris, potatis, kanelbark och pilaumix (en kryddblandning). Därtill serverades en tomatsås och en kokosnötssås.
Vågorna var extra höga idag och det var skönt att ligga på rygg och driva med dem. ”Erik, du driver ifrån oss”, hördes ofta de andra ropa, så då var det bara att gå åt andra hållet.”
Erik Bondesson

Lite kuriosa; Massajerna har inte flera fruar enligt Joseph, max två :) Som ni kanske vet har dom mycket smycken på sig och färgglada skynke. Jag uppmärksammade runda ringar på deras kinder vilket dom berättade var något fint som man bränner dit med något runt som legat i elden. Aj säger jag bara. Även tänderna kan göras fina genom att skära bort 1-3 tänder på nedre raden så att det bildas en fin glugg. Det tycker dom är vackert.
Vanessa Hörnblad

Foto Enar Olsson: Linnéa Lindberg predikade och tolkades av Birgitta Karlsson, som arbetat på Zanzibar i många år

Läger på Solhaga i januari
Sista helgen i nästa års första månad, alltså 29-31 januari 2010, blir det gemenskapshelg i den södra regionen! Var du än bor, är medlem eller inte, så är du välkommen att delta. 
Vi kommer att hålla till på Solhaga som är en vackert belägen semester- och konferensgård med röda hus och vita knutar i Smålands sydvästra hörn, ett par mil ifrån Markaryd. Har vi då kall vinter med is på sjöarna så kan det bli pilkning på det intilliggande vattendraget. Vi har gemenskap mellan generationerna så alla åldrar inbjuds och även hundar är varmt välkomna! Mer information om helgen kommer i nästa tidning men bocka för dessa datum i ditt minne eller almanacka redan nu!
Tina Hanson

Ansvarsfonden
För dig som är medlem i Syskonbandet gäller att du kan söka bidrag från Ansvarsfonden vid tre tillfällen om året - senast den 1 mars, 1 september och 1 december.
Sök ur Ansvarsfonden: 
- om du vill delta i en sammankomst för synskadade utomlands
- om du av personliga skäl behöver få hjälp till rekreation eller rådgivning
- om du på annat sätt önskar få tillgång till något, som skulle hjälpa dig till ett rikare liv trots din synnedsättning. 
Bidrag kan också lämnas till kostnader för en utländsk gästs deltagande i sammankomst anordnad av Syskonbandet.
Ansökan måste gälla aktivitet som ännu inte skett, därför är det viktigt att söka före 1 december för vinterns aktiviteter. Ange hur stor egenavgift du kan stå för och hur stort belopp du söker för. 
Ansökan till Ansvarsfonden skickas till kansliet@syskonbandet.org eller per post till Syskonbandet, Gotlandsgatan 46, 5 tr, 116 65 Stockholm. 
Skriv ”Ansvarsfonden” på kuvertet.  
Styrelsen

Stockholmsgruppen
Gotlandssalen kl 16.00 – 18.30 
20  OKTOBER
Här är mitt liv – arkitekten Anders Erixon talar och sjunger  
3  NOVEMBER
Prästen och författaren Lars-Åke Lundberg talar och sjunger
17 NOVEMBER
Vi får höra om ”Ljus i östers” verksamhet
1  DECEMBER
Sven-Thure Tisell berättar om sina 50 år i mellanöstern 
Maud Lindberg och Olle Andersson
Tel 08 647 40 57

Från valberedningen
Vid årsmötet valdes en valberedning som består av Anna Jacobsson, Bernt Mårtensson och Rut Ekström. Det är nu dags att börja fundera på styrelsekandidater till 2010 års val. Mandattiden löper ut för de ordinarie ledamöterna Lars-Ove Arnesson, Erik Bondesson och Enar Olsson. Mandattiden går också ut för suppleanterna Lena Johansson och Merike Gustavsson. David Lindberg och Eva Backman är valda till 2011. 
Alla medlemmar i Syskonbandet får föreslå styrelsekandidater till oss i valberedningen fram till den 15 januari 2010. Kandidatlistan kommer att publiceras i februarinumret av tidningen. Diskutera gärna förslag på kandidater med andra medlemmar i Syskonbandet! Tänk efter om du själv vill ställa upp och arbeta för Syskonbandet eller om du har någon att föreslå. Vi behöver både äldre och yngre kandidater. Även stödjande medlemmar kan föreslås.                           
Valberedningen
Rut Ekström 035-517 71 	
rut.i.ekstrom@telia.com 
Bernt Mårtensson 021-84 22 05 
elsiemartensson@gmail.com
Anna Jacobsson 0321-138 37 
anna.jacob@telia.com

Sofies musiktips 
Kierra Sheard är bara 21 år, men har redan stor erfarenhet i den kristna musikbranschen. Hon släppte sin första skiva som 16-åring. Den hette ”I owe you”. Sedan dess har hon hunnit med ytterligare två album. 
Det senaste som jag personligen tycker visar starkast på hennes tro och övertygelse om att leva för Gud heter ”Bold right life”. För Kierra själv är albumet ett försök att få unga människor att ta Gud på allvar och inte vara rädda för att visa vem Gud är och vad han har gjort för oss. ”Bold right life” är också namnet på den organisation som Kierra startat tillsammans med sin pappa John Sheard, med syfte att hjälpa unga kristna och stötta dem i deras tro och liv. 
Kierra medverkar i allt ifrån konferenser till andra ungdomsmöten.  En låt som starkt visar på ett radikalt levnadsätt är ”Boyfriend” som i korthet handlar om att man ska sätta Gud först och bryta destruktiva relationer. Kierra menar att många unga människor strävar efter att ha en pojkvän och att det inte är det viktigaste. Kierra säger att om man istället satsar på att utveckla sin Gudsrelation, sitt liv, så ser man att man klarar sig utan en pojkvän, att det inte är allt i livet. Men skivan handlar inte bara om kristna frågeställningar. Man hittar också en hel del lovsång som till exempel låten ”Oh Lord” eller i ”Like David” och även låten ”Praise him now” som för övrigt var den första singeln ifrån skivan. 
Den här skivan har garanterat något för alla. Här finns allt ifrån lugna fina ballader till fartfyllda låtar. Musikmässigt låter det lite gospel, men personligen tycker jag det ibland går mer åt R&B/popp hållet. Kierra Sheard kan verkligen sjunga gospel när hon vill. Kierra har en klar, stark och vacker röst. Hon kan det här med att sjunga lugnt och behagligt, men hon kan också ta i ifrån tårna när det verkligen behövs.  Det här är nog inte sista gången vi hör ifrån henne. 
Sofie Sundin

Vilken bredd och vilken mångfald
Syskonbandet var på Nordisk konferens i Danmark den 1-4 oktober. Till sist blev vi 12 synskadade och 6 ledsagare från Sverige, 30 norrmän, 6 från Finland och 12 danskar, som tog oss till Fredericia. Det som alltid fyller mig med tacksamhet och förundran är hur trevliga medlemmar vi har och hur trevligt det blir när vi möts. Det som förenar är tron på Jesus och synskadan, vilket tycks räcka hur långt som helst för en lyckad helg tillsammans.
Den första kvällen gav Ingvar Nevland, verksamhetsledare på norska KABB, en historisk återblick om krig och elände mellan de nordiska länderna, men också om dråpliga skillnader oss emellan. Därefter skulle varje land återge något av sin egen kultur. Det började med värdlandet Danmarks lilla musikdrama av en saga som fick alla att skratta. Birte Sögaard, verksamhetsledare på danska KABB, var draken som till sist åt upp den onde prinsen. Ari Talja, ordförande från Finland, spelade en cd med trosbekännelsen, i moll naturligtvis… Norge fortsatte med en psalm, även den i moll, med KABBS ordförande Solveig Blix vid flygeln. Tina Hanson, t. f. verksamhetsledare i Syskonbandet, ställde kluriga frågor om svenskarna, som t ex äter mest bananer per person i den del av världen där de inte kan odlas. Och hur var det nu med kaffet – var dricker man mest kaffe per person? Jarkko Setälä hävdade att det är i Finland och Tina gav honom rätt, dock tätt följt av svenskarna. Därefter delade hon ut polkagrisar, röda och vita som Danmarks flagga, och vi fick gissa på längden av den längsta polkagrisen som tillverkats. Fundera på det. Rätt svar kommer i slutet av denna artikel…
Fantastiska bibelstudier, god mat, gott boende, simbassäng, utflykt till Danmarks största miniland, bönevandring, vittnesbörd, massor av sång, show down och skytte, fyrkamp, dansk högmässa och… I nästa nummer får du läsa mer.  
Text Kerstin Olsson
Ps. Den längsta polkagrisen som tillverkats var 1,7 km lång.

Iris Hantverk AB Fagersta 2009
Medlemstidning för Kristna synskadades förening Syskonbandet.
Utkommer i punkt, svart tryck och på daisy. Oktober 2009.
Adress: Syskonbandet, Gotlandsgatan 46, 5 tr. 116 65 STOCKHOLM. 
Ansvarig utgivare: Lars-Ove Arnesson, ordförande
Redaktör: Kerstin Olsson Form Svart tryck: Gun Eriksson
Telefon 08-641 30 45  E-post: kansliet@syskonbandet.org 
Hemsida: www.syskonbandet.org