Syskonbandet
Medlemstidning för Kristna synskadades förening Syskonbandet
nr 3, 2015. Årgång 107.

Utkommer i punktskrift, svartskrift och på CD samt som e-post. 
Juni 2015. Adress: Syskonbandet, Gotlandsgatan 46, 5 tr. 116 65 STOCKHOLM. 
Ansvarig utgivare: Anita Örum. Redaktör: Ronny Gilderskär.
Telefon, kansli och redaktion: 08-641 30 45, 641 30 95.
E-post: kansliet@syskonbandet.se eller redaktion@syskonbandet.se
Hemsida: www.syskonbandet.se Plusgiro 3 64 49-7 Bankgiro 342-9552

Från verksamhetsledaren
Medlemsnytt
Referat från årsmötet
Välkommen Ann-Christine, tack Anita
Nya stadgar
Tomas Andersson Wij – Ensam på scen
Syskon emellan
Att få vara trygg i tron
Kerstin Strindbergs nya bok
Det händer i sommar
Utflykt till Sjöliden
Sommartävling
Boktips
Trygg i tron
Från redaktören

Från verksamhetsledaren
Vid årsmötesdagarnas inledande gemenskap då alla kort skulle få presentera sig gav jag alla i uppdrag att säga någonting som de särskilt uppskattar med våren. Våren är ju naturens sprudlande tid och också vi människor förväntas sprudla extra av glädje när våren gör sitt intåg. Alla känner dock inte så och kan därför istället känna sig särskilt vemodiga istället. Många drabbas av vårdepression. Många drabbas av svåra pollenbesvär som håller i sig en lång tid framöver. Det kan då vara svårt att finna anledning till glädje och det kan vara trögt att le. Ändå bör vi alla le. 

I dokumentären Pleasure and pain with Michael Mosley undersöks vikten av att just le. Det visar sig att vårt inre välbefinnande behöver att vårt yttre ler. En enkel övning som Mosley testade på personer han träffade på staden, och som du och jag kan göra hemma i vår soffa, är att lägga en penna mellan tänderna bak i mungiporna. På så vis tvingar vi munnens muskler till att le och risken är att vi råkar le lite extra för att vi tycker oss se fåniga ut med pennan i mun. Ansiktets rörelse, om än påtvingat, till ett leende skickar signaler till vår hjärna, till vårt inre som påverkar oss positivt och faktiskt gör oss lite gladare. Snart blir det lättare att le också utan pennan mellan tänderna. 

Hela vårt jag hänger samman, det yttre och det inre. Också i Bibeln påpekas detta att hela vårt jag hänger ihop och kroppen är något fint vi bör behandla därefter: ” Vet ni inte att er kropp är ett tempel för den heliga anden, som ni har inom er och som ni har fått från Gud?” (1 Kor 6:19). Nog för att vår kropp kan begränsa oss mer än vi själva väljer, så som att de flesta av oss som läser denna tidning har ögon som inte fungerar särskilt bra, eller har inga ögon alls, vilket i perioder kan ge upphov till stor frustration och till omständliga praktiska omständigheter. Men mycket kan vi själva påverka och välja att vårda vårt tempel till kropp också för det inres skull. 

Så även om du känner dig glad eller nedstämd när våren nu är här och almanackan till och med tagit ett kliv in i sommaren – lägg en penna i munnen och få den att le! 
Tina Hanson

Medlemsnytt
Nya kristna synskadade medlemmar
Michael Hellström, Holmsund
Fanny Edin, Örebro
Hanne Bang, Hägersten

Till fridens hem
Britta Eriksson, Linköping. 2015-02-20.

Referat från årsmötet
Efter att förra året ha besökt Västernorrland hade vi i år förflyttat oss till Västergötland och Helsjöns folkhögskola i Marks kommun. Den 2 maj hölls årsmötesförhandlingarna och 22 röstberättigade medlemmar var närvarade. Mötesordförande var Rolf Eriksson och sekreterare var Erik Bondesson. 

Hälsningar
Många hälsningar hade inkommit till årsmötet från när och fjärran. Årsmötet hälsade tillbaka med Psalm 23 ”Herren är min herde”.

Medlemmar 
Sedan föregående årsmöte hade det tillkommit 11 medlemmar varav 7 stödjande. 
Till vår kännedom sedan förra årsmötet hade 8 medlemmar gått till Fridens hem och de uppmärksammades på sedvanligt sätt med ljuständning och en tyst minut.

Ekonomi 
Som tidigare redovisats har olika åtgärder vidtagits för att stärka vår ekonomi både på besparings och intäktssidan. 2014 blev resultatet ett litet överskott på drygt 11000 kronor.

Styrelsevalet 
Totalt hade det inkommit 62 röster varav 2 var ogiltiga. Rösterna fördelade sig enligt:
Ann-Christine Folke 36, Gun Eriksson 33, Carl-Gustav Olofsson 28, Madeleine Linder och Jenny Näslund 25 röster vardera samt Kait Bessing 21 röster.

2014 valdes Anita Örum, Tesfaye Deriba och David Lindberg som ordinarie i styrelsen på två år. David avsade sig sin plats i styrelsen i och med årsmötet och därför var det tre ordinarie (två på två år och ett fyllnadsval på ett år) som skulle väljas. Resultatet innebär att Ann-Christine Folke och Gun Eriksson valdes som ordinarie på två år och Carl-Gustav Olofsson på ett år. Efter omval på årsmötet blev Jenny Näslund förste ersättare och Madeleine Linder andre ersättare. Anita Örum fortsätter i styrelsen men hade avsagt sig att fortsätta som ordförande. Till ny ordförande valdes Ann-Christine Folke.

Motion och förslag
Det hade ett inkommit en motion och ett förslag om att Syskonbandet skulle börja sända webradio samt att vi skulle ge ut en bok, kanske en andaktsbok eller liknande. Bägge idéerna möttes av årsmötets gillande och du som är intresserad av att på något sätt medverka uppmanas att höra av dig till kansliet.

Stadgar 
På förra årsmötet antogs ett nytt stadgeförslag enhälligt. Även årets möte godkände förslaget vilket innebär att de nu är våra nya stadgar. (Förslaget finns publicerat i SB 1-2015 och finns även på vår hemsida).
I separata artiklar i denna tidning kan du läsa mer om vår nya ordförande samt om våra nya stadgar.
Ronny Gilderskär

Välkommen Ann-Christine, tack Anita!
På årsmötet den 2:a maj valdes en ny ordförande: Ann-Christine Folke.
Grattis till att ha blivit Syskonbandets andra kvinnliga ordförande genom tiderna!
– Det hade jag inte riktigt tänkt på men så är det kanske?
När jag kom till Syskonbandet 1986 genom att jag kände Tesfaye så var Lars-Ove ordförande.

Hur känns det att bli ordförande för Syskonbandet? 
– Jag är glad för förtroendet och känner naturligtvis också lite bävan. Allt ledarskap handlar om att ta ett ansvar och det finns såklart ett allvar i det. Det känns stort och viktigt att vara med och leda en förening som har varit så viktig för mig personligen. Jag var 19 år när jag kom till Syskonbandet och jag hade en församling jag gick till. Men detta att ta sig tid och sitta ner tillsammans och prata om sin tro och att be för varandra var nytt för mig och en ny sida av tron. Att träffa andra synskadade att spegla sig i var också viktigt. Det är så jag tänker att det är en viktig del av syskonbandsgemenskapen att hjälpa varandra att hitta sin identitet i att vara kristen och synskadad. Att kanske närma sig en lokal församling om man inte tagit det steget ännu.

Vad mer tycker du är viktigt att Syskonbandet ska jobba med?
– Att församlingar runt om i landet känner till oss så att det blir naturligt och lätt för de att ta kontakt med oss. Missionsarbetet som vi har haft i många år är det viktigt att vi fortsätter att stödja och att hålla kontakten med våra syskon utomlands. De internationella kontakter som den äldre syskonbandsgenerationen byggt upp blir vår uppgift att förvalta och utveckla. Syskonbandet är en ekumenisk förening och tillsammans utgör vi en spegel av svensk kristenhet med alla dess olika samfund och fromhetsinriktningar representerade. Det är en mångfald vi kan känna oss stolta över och ska värna om. Tillsammans med varandra och med Guds hjälp får vi representera Guds rike i vår verksamhet.
Vi vill önska Ann-Christine all lycka och välsignelse i hennes nya uppdrag! 
Avslutningsvis kommer här även en hälsning från vår avgående ordförande, Anita:
Efter några trevliga år som ordförande i Syskonbandet, har jag valt att lämna över ordförandeklubban till vår nya ordförande Ann-Christine Folke. Jag kommer att kvarstå i styrelsen som vice ordförande och fortsätta med mitt engagemang i vår förening. Jag kan inte nämna er alla med namn. Dock vill jag passa på att tacka alla som verkat i vår styrelse och vårt kansli.
”Lycklig den som inte följer de gudlösa, inte går syndares väg
eller sitter bland hädare utan har sin lust i Herrens lag och
läser den dag och natt. Han är som ett träd planterat nära vatten - det bär sin frukt i rätt tid, aldrig vissnar bladen. Allt vad han gör går väl.”

Syskonbandet står alltjämt inför nya och stora utmaningar. Hoppas att insikt och vishet får vara de redskap som driver vårt arbete vidare.
Jag önskar Er alla en skön och trevlig sommar.
Anita Örum
Ronny Gilderskär

Nya stadgar
På årsmötet 2015 röstades våra nya stadgar igenom enhälligt. De finns publicerade i sin helhet i Syskonbandet nr 1 – 2015 och finns även på vår hemsida. Här följer en kortare sammanfattning på väsentliga förändringar. Bland annat så är datum för när årsmötet kan hållas och när medlemsavgiften ska vara betald tidigarelagda.

§ 1 Namn och ändamål
”seende” är ändrat till ”andra” i beskrivningen av stödjande medlemmar så att det nu är möjligt att vara synskadad och stödjande medlem.

§ 2 Medlemskap och medlemsavgifter
En definition av vad ordet ”synskadad” innebär har lagts till. Lägsta ålder för att bli medlem har sänkts till 12 år i stället för 15. Medlemsavgiften ska vara betald senast 1 mars (tidigare 31 mars).

§ 5 Föreningens årsmöte
Tidpunkten för när årsmötet ska hållas är ändrad till 1 april – 15 juni. (Tidigare maj-juni).

§ 7 Styrelseval 
Till styrelsevalet kan den nomineras som har fyllt 18 år senast under det kalenderår årsmötet äger rum. 

§ 8 Styrelsens konstitution
Inom styrelsen ska finnas följande funktionärer: Ordförande som ska vara synskadad, vice ordförande, sekreterare, vice sekreterare samt ekonomiansvarig. (Ekonomiansvarig är tillagt).
Ronny Gilderskär

Tomas Andersson Wij – Ensam på scen
Under sitt besök i Örebro hann Tomas inte bara med att ge en fantastisk konsert, han tog sig också tid för en intervju.
På fredagen den 13 mars gästades Örebro av vissångaren Tomas Andersson Wij. Jag bokade min biljett i god tid för att inte riskera att bli utan. När biljetten var bokad fick jag en snilleblixt, tänk om jag skulle försöka få en intervju med Tomas! Jag skickade ett mail via länken på hans hemsida men trodde inte att det skulle vara möjligt. Efter bara några timmar svarade Tomas, visst kunde vi ta en pratstund.
Jag kom i kontakt med Tomas Andersson Wijs musikvärld år 2006 när min pojkvän bjöd med mig på konsert. Vid den tiden hade jag gått vilse i min tro och lämnat kyrkan. Jag blev förvånad över att min pojkvän som inte var speciellt kyrklig ville gå och se den här artisten. Men konserten berörde mig djupt. Killen som stod där på scenen med sin gitarr sjöng om mina känslor och min vilsenhet och satte ord på mina frågetecken. Texterna som gick rakt in i mitt hjärta handlade inte bara om Gud utan om livet. Tomas musik har fortsatt betyda mycket för mig och även inspirerat mig i mitt eget musikskapande. Nu skulle jag alltså få intervjua denna, för mig, legendariska person.
Det är en nervös skribent som kliver in på hotellet i centrala Örebro. Tomas hälsar vänligt på mig och vi slår oss ner i en lugn del av lobbyn där vi kan prata ostörda. Det är några timmar kvar till konserten och Tomas har precis haft soundcheck. Han verkar glad och avslappnad inför kvällens spelning. Den här turnén går under namnet Ensam på scen. Tomas började sin karriär som soloartist i början av 2000-talet, sedan dess har han spelat med olika konstellationer av musiker men det är ändå till soloformatet han återvänder.
– Jag känner mig som en gammal folksångare som reser runt i buskar och städer med min gitarr, säger han och skrattar. Örebro är andra stoppet på turnén, första konserten hölls i Uppsala dagen innan vårt möte.
– Jag stod på scen i två timmar med mina gitarrer. Jag älskar sådana spelningar. Tomas säger att det är svårt att veta varför vissa konsertkvällar funkar bättre än andra.
– Det är som en slags magi, det har att göra med publikkontakten, ljudet och hur jag mår.

Senaste skivan, Mörkrets hastighet, är tydligt inspirerad av tankar kring föräldraskap, några av låtarna handlar till exempel om livet som ensamstående förälder.
– Jag skriver väldigt självbiografiskt och utgår nästan alltid från var jag själv befinner mig i livet. Jag tror att det blir bäst sånger på det sättet.
Tomas personliga favoritlåtar är ofta dem som inte fått så stort genomslag hos publiken.
– Jag har en lång och drömsk låt som heter Jumbotronen, den känner jag starkt för. På nya skivan tycker jag mycket om Santa Monica och Nu dör en sjöman.
Vi pratar vidare om texter och sånger och vårt samtal glider in på tro.
– Jag har nog haft ett hopp snarare än en tro. Jag har velat ha en stark tro men aldrig riktigt haft det, jag har sökt. Tomas har vuxit upp i en kristen familj och är, som han själv uttrycker det, marinerad i kristen tro.
– Min första mening var: halleluja, tack och lov. Tomas har många fina barndomsminnen från kyrkan och alla varma människor. Det var också där han började sjunga.
– Samtidigt är det svårt att växa upp med en så färdigformulerad världsbild, jag har behövt skaka av mig den för att hitta något eget och det har inte varit helt lätt.
På Tomas hemsida finns en mejladress, han läser och besvarar själv de mejl som kommer in. Han berättar att han ofta får mejl från människor som berörts av hans musik i kritiska skeden i livet.
– Det känns viktigt för mig att svara. Även om jag inte kan göra så mycket annat än att ge mina sånger vill jag på något sätt ändå finnas där som människa.
Innan vi skils åt får Tomas ett exemplar av Syskonbandets skiva, Se solen igen. 
Isabelle Ulfsdotter Hillberg

Syskon emellan
Hej och tack allihopa som var med på årsmötesdagarna, det var trevliga och härliga dagar vi hade tillsammans! Mitt missionsintresse växte och det var en fin gemenskap också. Hoppas vi ses på Nordiska konferensen Gud välsigne er!
Hälsningar Bardia  

Hej alla som läser Syskonbandets tidning!
Så har vi åter träffats på år 2015 årsmöte på Helsjöns folkhögskola, det var en upplevelse. God mat, bra logi och vacker natur att vandra i. Olle och jag stortrivdes. Syskonbandet gör skäl för namnet, det känns som om man träffar syskon. Det är så härligt med alla åldrar, det är inte bara pensionärer. Syskonbandet har ett husband som spelar all musik man önskar. Till er som aldrig varit med: kom med nästa gång ni kommer inte att bli besvikna! 
Nu har vi fått en ny ordförande. Bara det gör att man längtar till nästa sammankomst. Passa på att anmäla dig till Nordiska konferensen som blir på Wiks folkhögskola i Uppland. Olle och jag var med i Oslo för två år sedan. Det mötet blev ett härligt minne, att möta så många syskon från de nordiska länderna. Nu ropar vi till er alla: Anmäl er och kom med!
Maud Lindberg och Olle Andersson
(Fotnot: sista anmälningsdag till Nordiska konferensen har passerats när denna tidning kommer ut men om du vill med hör av dig till kansliet omgående, det kan eventuellt gå att ordna.)

Att få vara trygg i tron
Rapport från Syskonbandets årsmötesdagar
 
”Bara i dig har min själ sin ro, bara i dig min Gud”
Det är unison allsång i denna fina lovsång på Helsjöns folkhögskola. Det är den första andakten för helgen och de dryga 30-talet syskonbandarna sjunger för glatta livet. Själv sitter jag på en låda – en Cajon- ett rytminstrument som består av en avlång låda där den som sitter på den trummar med händerna på framsidan. Cajonen är så konstruerad att den tack vare strängar inne i lådan låter som en virveltrumma upptill och som bastrumma längst ner. Ett mycket behändigt minitrumset kan man säga. Jag ingår i lovsångsbandet den här helgen och kommer att spendera en hel del tid på just den där lådan. Lovsångsbandet är en löst sammansatt orkester där vi är mellan 3-7 musiker under helgen. Dragspel, piano, bas, congas ingick också i ensemblen. Att musiken spelar en väsentlig roll i kristna sammanhang är ju ingen nyhet. Lovsånger och psalmer ska underlätta för deltagarna att uttrycka sin tro och hjälpa dem att be.
Under de dagar som vår gemenskap pågick återkom vi ständigt till detta: att sjunga och lovprisa herren. Ibland mer improviserat än annars. En stark upplevelse var när vi – under nattvarden under söndagens Gudstjänst- till synes ut ur det blå, började sjunga ”Ät mitt bröd” och andra nattvardsånger. Någon började och folk sjöng fritt ur minnet. Har man inte möjlighet att läsa de på förhand uppskrivna psalmer och sånger så får man spontant ta ton. Frimodigt och starkt. Det om något är att vara trygg i sin tro.

Trygg i tron var också temat för helgen. Detta var mina första årsmötesdagar. Jag är relativt ny i föreningen och har tidigare varit med i samband med skivinspelningen av ”Se solen igen”. Det var jättetrevligt att träffa båda nya och tidigare bekanta. Förutom årsmötet som valde Ann-Christin Folke till ny ordförande och gick igenom om ekonomi samt både fjolårets och den kommande verksamheten så fick vi också en utförlig genomgång om de internationella projekt som syskonbandet stöder. Starka och givande inblickar i föreningens arbete i Kongo, Etiopien, Tanzania och en kontakt i Indien. Tina och Pontus delade också med sig av upplevelser från Syskonbandets resa till Israel förra året. Helsjöns folkhögskola presenterade också sitt miljöarbete. Skolan ligger mycket vackert på gränsen mellan Halland och Västra Götaland och man har ett reservat för pilgrimsfalkar som närmaste granne.
Det fanns också gott om tid att umgås med varandra. Att gå promenader, att spela utelekar såsom kubb eller bara sitta och prata vid kvällsfikat. Vi grillade på lördagen ute vid klipporna där man kunde njuta av stillheten och den vackra utsikten över vattnet. Dessförinnan hade vi en annan höjdpunkt- den öppna scenen där det bjöds på en rolig blandning av allt från sång till Stand-Up och vittnesbörd. Bland bibelstudium, andakter och bön i storgrupp vill jag dela ett sista musikaliskt minne – en spontan kör som sjöng favoritpsalmer och lovsånger under en av kvällarna – ja, musiken var ständigt närvarande.
Pontus Norshammar –förste cajonspelare

Kerstin Strindbergs nya bok
Många i Syskonbandet har hört talats om ”Glädjens skola”, blindskolan i Tanzania, som vår medlem Kerstin Strindberg var med och startade för drygt femtio år sedan. 2011 skrev Kerstin en bok om hur hon fick kallelsen och sedan åkte till Tanzania och var med och påbörjade arbetet med att starta skolan som fortfarande är igång och har varit till välsignelse för många synskadade barn i Tanzania. Nu har Kerstin skrivit en ny bok ”Glimtar från min barn- och ungdomstid”. Där berättar hon om sin uppväxt på 30-talet och hur hon som sjuåring efter en svår sjukdomstid förlorade synen. Därefter följer åren på Tomteboda och fram till att hon i början av 60-talet avskiljs som missionär och beger sig iväg på sin resa till Afrika. Kerstin har ett fantastiskt minne och boken innehåller många detaljer och är gripande och intressant.
Hennes första bok ”Glädjens skola – min kallelse och glädje” finns fortfarande att köpa. Glädjens skola finns som svartskrift i ett spiralbundet häfte och inläst på CD. Eva Backman som har läst in den kommer även att läsa in den nya boken och den kommer att vara färdig för försäljning på CD nu under sommaren 2015.
Böckerna kostar 50 kronor styck oavsett format. På CD skickas den portofritt och för den tryckta boken tillkommer porto, 42 kronor för en bok och 56 kronor för två böcker. Överskottet för böckerna går till blindskolan i Tanzania. Hör av dig till kansliet om du vill beställa.
Ronny Gilderskär

Det händer i sommar
Som vanligt har det varit olika kristna konferenser och festivaler runt midsommar. Här följer ett axplock på vad som händer under resten av sommaren runt om i landet.

Lapplandsveckan, "Lappis", 28 juni-5 juli.
Pingströrelsens stora sommarkonferens i Husbondliden utanför Lycksele. Lapplandsveckan är Norrlands största kristna festival. En samlingsplats för pingstvänner och andra frikyrkliga från hela Norrland men besökare kommer från hela landet. Alla är välkomna att vara med. Barn och ungdomar har speciella aktiviteter under hela veckan. 
Kontakt: www.lapplandsveckan.se Telefon: 0950-49 97 70

Bödagårdens camping (Löttorp) är en lagom stor fyrstjärnig familjecamping som drivs med kristen profil av Svenska Alliansmissionen. Under perioden vecka 26-32 har man varje dag ett program med andakter, konserter, barnaktiviteter och mycket mer.
Kontakt: www.bodagarden.nu Telefon 0485-220 59

Gullbrannafestivalen 2-5 juli är en ungdomsfestival och en mötesplats med Gud och människor, där du får inspireras av och utmanas i den kristna tron, lyssna till den bästa musiken, träffa vänner och njuta av stranden och havet. Arrangör: Svenska Alliansmissionens Ungdom (SAU). 
Kontakt: www.gullbrannafestivalen.com

Hönökonferensen 4-12 juli. Hönö Missionsförsamling har anordnat Hönökonferensen sedan år 1945. Det då uttalade behovet av det andliga livets fördjupande känns idag minst lika starkt och det finns även idag en stor längtan efter ”stilla dagar” inför Herren, i ordets undervisning och gemenskap med varandra. Det kostar inget att delta i konferensen och du behöver inte anmäla din närvaro.
Kontakt: www.honokonferensen.se Tel: 031-96 54 08

Credos sommarläger 15-19 juli 2015
Credo är en ekumeniskt arbetande rörelse med rötterna i Svenska Kyrkan med målet att göra Jesus Kristus känd, trodd, lydd och älskad i Sveriges skol- och studentvärld. Det första sommarlägret eller familjelägret i Credos regi ordnades 1966 med syfte att ge möjlighet för dem som lämnat student- och ungdomstiden bakom sig att få ta del av den gemenskap, undervisning och förkunnelse som präglat Credos lägerverksamhet. Första sommarlägret på Hjälmared utanför Alingsås hölls 1968.
Kontakt: www.credosommar.se eller Tel: 08 - 545 494 60

Nordisk konferens för kristna synskadade 13-16 augusti. Har tidigare presenterats i Syskonbandets tidning. Hör av dig till kansliet för mer info!
Kontakt: www.syskonbandet.se Telefon 08-641 30 95.
Ronny Gilderskär

Utflykt till Sjöliden 
Maud och Olle ur Syskonbandets Stockholmsgrupp har tagit initiativet att arrangera en utflykt till Sjöliden lördagen den 19 september och även du som inte bor i Stockholm välkomnas att komma med! En buss tar oss från och till centrala Stockholm. Vi räknar med att åka ca 11.00 och vara tillbaka 16.00. Vi äter lunch, promenerar i den vackra omgivningen som återger nostalgiska minnen för många och avrundar med andakt ledd av diakonen på plats. Priset är självkostnadspris för mat och resa (max 200 kr). Ring gärna Maud och Olle om du vill veta mer och för att anmäla dig allra senast den 1 september till 073-354 41 41. 
Tina Hanson

Sommartävling
Har du koll på vad som händer i Sverige på sommaren, har du en bibel till hands och kan du dessutom lite geografi? Då har du goda förutsättningar för att lösa denna ordfläta. Den sista bokstaven i varje ord är densamma som den första i nästa ord. Du får även hjälp med antalet bokstäver i varje ord. Skicka in ditt förslag till lösning till kansliet på valfritt sätt så är du med och tävlar om ett fint pris! Senast den första augusti vill vi ha ditt svar.

1. I augusti i år är vi många som träffas på ”Nordisk konferens för kristna synskadade”. Vilken känd artist ska vi få lyssna till då? (Efternamn sex bokstäver) 

2. Vad är det solens strålar gör i första versen i sommarpsalmen ”Den blomstertid nu kommer”? (fem bokstäver)

3. Paulus och Petrus är exempel på en sådan. (Singular, sju bokstäver)

4. Så kallas den kristna sommarkonferensen i Norrland som i år hålls 28 juni – 5 juli. (sex bokstäver)

5. Den tidpunkt på året då solen står som högst på himlen. Infaller oftast den 20 eller 21 juni. (bestämd form, sexton bokstäver) 

6. Han sjunger om att sommaren är kort? (Förnamn, fem bokstäver)

7. Så kallas en invånare från staden Belgrad. (fyra bokstäver)

8. En lång sådan hade Jakob en hel natt i första Mosebok. Frank Andersson har även deltagit i många sådana. (femton bokstäver)

9. Ö utanför Göteborg där missionsförsamlingen ordnar en konferens varje sommar sedan år 1945.
(fyra bokstäver)

10. Sådan var himlen i Petrus syn i apostlagärningarnas 10:e kapitel. (fem bokstäver)
Ronny Gilderskär

Boktips
Jag har länge vetat att det finns en bok som heter "en blind ser på livet, E A Söderquists berättelse". Boken kom 1965 och lästes in redan samma år av Bengt Sundmark för dåvarande De Blindas Förenings Bibliotek. Av någon anledning har jag inte läst den boken förrän helt nyligen. Jag tänkte mig nog att den mest handlade om att vara blind och ”dråpliga händelser” man råkar ut för. Men det visar sig att Erik Albin Söderquist har skrivit en hel livsberättelse tillsammans med Erik Martinsson, som alltså är medförfattare.

E A Söderquist föddes 1899, och när han skrev boken hade han verkat som församlingsföreståndare inom Pingströrelsen i mer än 30 år. Det mesta av den tiden var han helt blind. Under senare år gav han också Syskonbandet en hel del tid som ledamot i styrelsen och som sommarkaplan på föreningens gård Sjöliden.

Det var först i 20-årsåldern som Söderquist fick problem med synen och så småningom blev han helt blind. Då hade han tjänst som församlingsföreståndare. Efter en tids rehabilitering meddelade han församlingsstyrelsen att han var beredd att lämna sin tjänst. Men svaret blev: ”Jo, vi har pratat om det där. Men truten är det ju inget fel på.” Han var alltså välkommen att fortsätta sin tjänst.

Boken är en hel livsberättelse som beskriver förhållandena i Sverige som det var i början av 1900-talet. Mycket intressant och läsvärt. Författaren beskriver också hur det var att förlora synen, och han berättar dessutom om de blindas förhållanden och ger vad vi idag skulle kalla synskadeinformation, d.v.s. råd i umgänget med synskadade. Han berättar också om synskadades förhållanden när det gäller möjlighet till arbete och att klara sig i livet i största allmänhet. En del av detta är ständigt aktuellt, annat är mer tidsbundet. Läs och begrunda.

Boken finns överförd till Daisy hos MTM. Jag antar att en del av er har möjlighet att ladda ner böcker till dator eller mobil, men annars är det de lokala biblioteken som hjälper till med lån.

När det gäller böcker i punktskrift, så kan man ringa till MTM eller beställa via Legimus i datorn. På Legimus kan man också ge förslag på böcker man vill ha i punkt. I stort sett alla förslag blir av.

Ett tips på en bok i punktskrift vill jag också förmedla. Bokens namn är ”Tro och Liv – Texter för Reflektion och Samtal”. Boken är utgiven på Argument Förlag och är författad av tre präster i Svenska Kyrkan: Maria Ottensten, Carl Magnus Adrian och Kerstin Hesslefors Persson. Det är en samling texter för samtal i grupp eller självstudier. Den har något att ge både till den redan troende och till den som söker och vill veta mer. En handbok för samtalsledare finns också. Både grundboken och handboken finns i punktskrift men än så länge inte som talbok.
Lars-Ove Arnesson

Drabbad av verkligheten, Abby Johnson
"När jag lyfte upp ultraljudskannern hade jag ingen aning om att de närmaste tio minuterna skulle få min värdegrund att vackla och få mig att slå in på en helt ny livsväg."
 Abby Johnson sade upp sig på sitt jobb i oktober 2009 – en vardaglig händelse som blev en toppnyhet över hela USA. Abby var nämligen chef för en abortklinik i Texas, och när hon slutade var det för att ansluta sig till abortmotståndarna i ja till livet-rörelsen. Den omedelbara anledningen var att hon för första gången hade hjälpt till under en abort och sett – på ultraljudmonitorn – vad som faktiskt hände.
Djupt personligt och utlämnande – och med stor respekt för sina före detta kollegor och vänner på abortkliniken – berättar Abby om sin dramatiska livsresa – om tjejen ur den trygga kristna familjen som gjorde två aborter själv, brann för kvinnor i nöd och deras "rätt till självbestämmande", befordrades till chef för en abortklinik och utsågs till Årets medarbetare, uteslöts ur sin kristna församling, drabbades av verkligheten och bytte sida, drogs inför rätta, tvingades lämna sin nya kyrka…
Drabbad av verkligheten lämnar ingen oberörd! Det unika med boken är att bilden som tecknas är brutalt ärlig, känslomässigt engagerande och ändå allt annat än svart-vit. (Text från Sjöbergs förlag)
Tips från Maria Selberg. Finns som Daisy-bok.

Trygg i tron
Den 1 maj hade jag nöjet att möta en del av er på Helsjöns folkhögskola. Temat i mitt bibelstudium där var "Trygg i tron". I den här artikeln tar jag med en del av det jag tog upp då men också en fråga som väcktes av en deltagare. Efter att ha skrivit hela min text inser jag att just den frågan, som särskilt berör synskadade, blir dominerande. Min förhoppning är att det blir till nytta och uppmuntran för dig som läser.

I Bibeln finns en väldig spännvidd i beskrivningen av det mänskliga livets förutsättningar. Job i Gamla Testamentet kan uttrycka det så här: "Människan, av kvinna född, lever en kort tid och mättas av oro." I Nya Testamentet skriver Paulus: "Alltså, mina bröder, gläd er i Herren. Att jag upprepar vad jag redan har sagt besvärar inte mig, och er ger det trygghet."

Jag tog mig för att söka på ordet trygg i Bibeln. I Nya Testamentet förekommer det väldigt få gånger, ingen gång i evangelierna. I Gamla Testamentet finns det betydligt oftare och är då väldigt konkret och jordnära, Det handlar om att få bo i trygghet "var och en under sin vinstock och sitt fikonträd", d.v.s. ingen hunger och törst, inte krig eller överfall av rövarband. Det berättas att Gideon reste ett altare som han kallade "Herren är trygghet". Det är viktigt att få ha Gud med sig i allt vad livet är: "Många säger: 'Vem kan ge oss lycka?' Herre, låt ditt ansikte lysa över oss. Av dig har jag fått en större glädje än de som fått korn och vin i mängd. Jag lägger mig ner i frid och sover. Du, Herre, låter mig bo i trygghet." (Ps 4:7-9)

Att vara övergiven av Gud, det är den yttersta nöden. Att få komma inför Gud tillsammans med många andra är livets höjdpunkter. Vi har många sådana texter, sånger, i Psaltaren. I Psalm 84 uttrycks det så här: "Ljuvlig är din boning, Herre Sebaot! Jag förtärdes av längtan Till Herrens förgårdar. Nu jublar min själ och min kropp mot den levande Guden. (Ps 84:3)

Tillit till andra människor är livsnödvändigt. Ett nyfött barn är helt beroende av sin mor eller någon annan som tar vård om det. Men även som vuxna är vi beroende av att kunna lita på andra människor och själv ge tillit till andra. Men så har vi då dessutom tron på en Gud som kan ge oss trygghet i liv och död. Tron definieras så här i Hebr 11:1: "Tron är grunden för det vi hoppas på; den ger oss visshet om det vi inte kan se." Man kan säga att tron har två aspekter, dels ett dogmatiskt innehåll, dels tillit förtröstan, inre övertygelse. När det gäller innehållet i tron hänvisar vi av naturliga skäl till Bibeln, men den kristna kyrkan hade tidigt behov av att kunna sammanfatta tron. Det helt nya som alla måste få veta var att Gud hade uppenbarat sig i en människa "född av kvinna och ställd under lagen". Att han, Jesus, var sänd av Gud bekräftades i att han uppstod från de döda. I Romarbrevet skriver Paulus: "Ty om du med din mun bekänner att Jesus är herre, och i ditt hjärta tror att Gud har uppväckt honom från de döda, skall du bli räddad. Hjärtats tro leder till rättfärdighet och munnens bekännelse till räddning." (Rom 10:9-10) Detta kan mycket väl vara en tidig trosbekännelse som sedan utvidgades till det vi känner som den Apostoliska trosbekännelsen. Nu är inte poängen att bejaka en trosbekännelse utan snarare att vårda den tro man har och växa.
 Det gäller att ge näring åt tron genom att läsa Bibeln, be, gå i kyrkan. Antagligen är det så, att man inte förlorar tron på grund av att man överger det man en gång satte tro till, utan helt enkelt att man glider bort, eftersom man inte underhåller tron. Men det kan också handla om hur man blir bemött i församlingen eller i en kristen gemenskap. Den kristna gemenskapen kan ge trygghet och bekräftelse och delaktighet, men man kan också stöta på ett bemötande som inte är så lätt att förhålla sig till.

Som synskadad blir man ofta föremål för kommentarer från omgivningen. I kristna sammanhang händer det då och då att någon vill be för dig eller hävdar att Jesus kan ge dig din syn. Ja, ibland kan man möta detta i de mest överraskande sammanhang, senast det hände mig stod jag och väntade på min tur på apoteket.

Det är ju onekligen så, att Jesus gav blinda synen åter, ja, till och med fick en blindfödd att se. Men det var inte alla i Palestina som blev seende. Jesu under var tecken på att Guds rike bröt in i människornas värld. Tanken på att Gud kan göra under finns i evangeliet, och i de flesta kristna traditioner ber man för sjuka.

Många som kommer fram och säger något om att Jesus kan bota dig mår ofta inte alls bra själva. Andra blir osäkra när de möter någon som är annorlunda, och det ligger nära till hands att hänvisa till Jesus som fixar det. Så finns det åter andra som verkligen av omtanke gärna skulle se att Jesus gjorde ett under. Och, kanske du och jag också kunde önska och be att det helt ovanliga skulle ske här och nu.

Men det blir lite för ofta jobbigt när man konfronteras med den här situationen. Man kan bli både ledsen och arg. Ibland kan det också bli en anledning att helt enkelt lämna en kristen gemenskap. Därför är det så viktigt både i församlingen och annars med ömsesidig respekt för varandra. Om någon söker förbön, så måste den som ska be lyssna och inte ta för givet och absolut inte bara komma fram och lägga händerna på någon som inte är införstådd.

Många sökte hjälp hos Jesus, men han uppmärksammade den enskilda människans behov. En kvinna trängde sig fram i folkhopen och nuddade vid hörntofsen på hans mantel. Han uppmärksammade henne och gav henne hälsan. I Lukas 18 berättas hur en blind man på vägen till Jeriko ropade: "Jesus, Davids son, förbarma dig över mig." Jesus såg till att mannen kom fram till honom och frågade: "Vad vill du att jag ska göra för dig?" Jo, han ville ha sin syn men fick själv säga det till Jesus.

I Apostlagärningarna finns beskrivet hur de första kristna förde budskapet om Jesus vidare. Det förekom också under av olika slag. Paulus var en av dem som fick vara redskap för märkliga ting. Men han säger också så här när han påminner församlingen i Galatien hur han kom dit: "Ni vet att det var på grund av sjukdom som jag första gången kom att förkunna evangeliet för er. Min kroppsliga svaghet frestade er inte till förakt eller motvilja, utan ni tog emot mig som en ängel från Gud, ja, som Kristus Jesus. Var är er hänförelse nu? Jag kan intyga att ni gärna skulle ha rivit ut era ögon och gett dem åt mig." (Gal 4:13-16)

Till sist ska vi låta Paulus komma till tals igen. I sitt brev till församlingen i Filippi hävdar han att det ger trygghet att glädja sig i Herren. Hans situation är den att han varit fånge för evangeliets skull kanske ett par år och har förts till Rom för att få sin sak avgjord av kejsaren. Han skriver nu till församlingen:
"Gläd er alltid i Herren. Än en gång vill jag säga: gläd er. Låt alla människor se hur fördragsamma ni är. Herren är nära. Gör er inga bekymmer, utan när ni åkallar och ber, tacka då Gud och låt honom få veta alla era önskningar. Då skall Guds frid, som är mera värd än allt vi tänker, ge era hjärtan och era tankar skydd i Kristus Jesus." (Fil 4:4-7)

Det är själva nyckeln till trygghet i tron att förbehållslöst komma till Gud i bön och lägga fram sitt liv inför honom. Då kan vi förvänta oss att få del av Guds frid som är mer värd än allt vi tänker, eller uttryckt på ett annat sätt: Guds frid som övergår allt förstånd. Våra tankar får vara bevarade i Kristus Jesus. Vi erbjuds alla att börja gå på den vägen eller fortsätta att gå den.
Lars-Ove Arnesson

Från redaktören
Från en läsare av tidningen på CD har det kommit ett önskemål om att märka upp kuvertet Cd:n skickas i med punktskrift. Det innebär en merkostnad samtidigt som vi vill att alla ska få sin tidning på bästa sätt. Styrelsen vill därför veta om det är fler som har detta önskemål. Hör av dig till mig med din åsikt.
Ronny Gilderskär