Syskonbandet
Medlemstidning för Kristna synskadades förening Syskonbandet
nr 3, 2016. Årgång 108.
Utkommer i punktskrift, svartskrift och på CD samt som e-post. 
Juni 2016. Adress: Syskonbandet, Gotlandsgatan 46, 5 tr. 116 65 STOCKHOLM. 
Ansvarig utgivare: Anita Örum. Redaktör: Ronny Gilderskär.
Telefon, kansli och redaktion: 08-641 30 45, 641 30 95.
E-post: kansliet@syskonbandet.se eller redaktion@syskonbandet.se
Hemsida: www.syskonbandet.se Plusgiro 3 64 49-7 Bankgiro 342-9552
Från verksamhetsledaren
Medlemsnytt
Temahelg i Mellansel
Nya tider för Stockholmsgruppen 
Referat från årsmötet
Boktips
Hälsning från Kongo
En hjälte och en väggmålning, del 2
Upptäck Poddcasts, radio som du vill ha det!
Klarsyn – Ny programserie i sommar
80000 år av livsvisdom
Från verksamhetsledaren 
”Våga satsa – använd det du har”, det var temat för de dagar vi hade i gemenskap i samband med årsmöte på Tollare i junis början. Ett tema som vi nog till mans borde göra till vårt påminnande tema livet igenom. För även om vi är klentrogna i liten på vår egen förmåga så kan vi alltid använda det vi har. 

Maria Lindberg från Johannelunds teologiska högskola höll en inspirationskväll för oss på Tollare i temat, och hon inledde med att läsa om Mose som försöker övertyga Gud om att han inte har förmågan att lägga orden rätt så att han kan tala övertygande till farao. Jag tycker det är intressant att självaste Gud som helt och fullt känner Moses förmågor ändå tror på honom att han ska klara av att uträtta det han avsett, men att han också låter sig övertalas, om än motvilligt, av Mose när han är allt för klen i tron på sig själv. Gud erbjuder då lösningen att Mose ska samarbeta med sin bror Aron som har lättare för att uttrycka sig, och på det viset blir det och tillsammans ser de till att befria israeliterna från slaveri. Maria Lindberg gav oss uppdraget att dela med varandra i små grupper händelser vi själva varit med om i den vardag vi lever, där olika förmågor fått komplettera varandra. Någon gav exemplet att hon som alls inte ser vid något tillfälle genom guidning fick plocka upp pennan från golvet som tappats av en person som inte klarade att böja sig ner till golvet och plocka upp pennan. I smått och i stort kan våra förmågor komplettera varandra, men bara om vi verkligen också använder våra egna förmågor och för det är vi varken för unga eller för gamla. 

Att använda din förmåga när det råkar falla sig att den passar att använda, det är en sak och som är bra, men så innehöll temasatsen ju också ”Våga satsa” och det klingar mer utmanande för många av oss. Livet innehåller många sådana tillfällen tror jag då vi måste våga satsa för att det ska hända något och det gäller inte bara i stort så som det Mose ställdes inför utan i många små ting. 

När sommaren nu är kommen, och alltid också där efter, önskar jag att du och jag ska våga satsa och använda det vi har. Detta både för att det jag och du är utrustade med ska komma till nytta och för att vi ska upptäcka vad andra har att bidra med och komplettera oss med. Jag önskar också att du får en avkopplande sommar som behöver det och aktiv sådan du som behöver det! 
Tina Hanson
Medlemsnytt
Ny synskadad medlem 
Monica Söderberg, Bandhagen 

Ny stödjande medlem 
Sara Dahlberg, Härnösand

Temahelg i Mellansel 
I höstas hade vi en helg i södra landsänden med rubriken ”Hur är det att vara kristen och synskadad?”, vilken var så uppskattad att nu bjuder vi in till helg i samma tema mer norr ut! 

Den 11-13 november möts vi på Mellansels folkhögskola utanför Örnsköldsvik. Det kommer bli samtal där vi delar med oss av våra egna erfarenheter i temat och Mackan Andersson leder oss genom kyrkohistorien som ger oss förebilder. 

Mer information om helgen kommer i augustinumret av tidningen men du är välkommen att höra av dig med din anmälan och om du har frågor redan nu. 
Tina Hanson
Nya tider för Stockholmsgruppen
Från och med i höst kommer Stockholmsgruppen att träffas första tisdagen i månaden klockan 15.45-18.30. Maud och Olle återkommer som värdar för dessa träffar och hälsar alla som har möjlighet hjärtligt välkomna! Det blir på ny plats: SRF:s lokal i Enskede, Restaurang Matborgen, Sandsborgsvägen 52.
Datumen i höst är: 6 september, 4 oktober, 1 november samt 6 december.
I nästa nummer av tidningen som kommer i augusti presenteras programmet med vilka som kommer och berättar och underhåller.
Ronny Gilderskär
Referat från årsmötet
På mångas begäran återvände vi till Tollare Folkhögskola, IOGT-NTO’s pärla strax utanför Stockholm för att ha våra gemenskaps och årsmötesdagar. Här njöt vi av den fina miljön, god mat, vänligt bemötande och skönt sommarväder. Själva årsmötet avhandlades den 4 juni och mötesordförande var Lena Nisula Wester och sekreterare var Erik Bondesson. 

Hälsningar
Många hälsningar hade inkommit till årsmötet från när och fjärran. Årsmötet hälsade tillbaka med Matteus 28:20b ”Och se, jag är med er alla dagar till tidens slut”

Medlemmar 
Sedan föregående årsmöte hade det tillkommit 10 medlemmar varav 3 stödjande. Till vår kännedom sedan förra årsmötet hade 5 medlemmar gått till Fridens hem och de uppmärksammades på sedvanligt sätt med ljuständning och en tyst minut. Ljus tändes även för vår förre medarbetare Kerstin Arnesson.

Ekonomi 
I början av 2015 gjordes en stor omplacering av de värdepapper vi äger, detta bidrog till att resultatet för 2015 blev ett plus på 555000.

Styrelsevalet 
Totalt hade det inkommit 55 röster varav 2 var ogiltiga. Rösterna fördelade sig enligt följande:
Jenny Näslund 32, Tesfaye Deriba 30, Marie Bergström och Madeleine Linder 27 röster vardera, Marcus Andersson 26 samt Pontus Nyman 17.

2015 valdes Anki Folke och Gun Eriksson som ordinarie i styrelsen på två år och sitter alltså kvar ett år till. Resultatet innebär att styrelsen nu består av: Anki Folke (ordf), Jenny Näslund, Tesfaye Deriba, Gun Eriksson och Marie Bergström. (Ett extra val gjordes på årsmötet för att få fram vem av Marie och Madeleine som skulle vara ordinarie samt förste ersättare). Förste ersättare är Madeleine Linder och andre Marcus Andersson. 

Motioner
Inga motioner hade inkommit.
Ronny Gilderskär
Boktips
Tips på två självbiografiska böcker har kommit från Maria Selberg.
Linda Bergling, Min himmelske konung och jag. 
”I den här boken får vi följa Linda Bergling på hennes äventyr genom livet. Från "ungdjävel", vänsterradikal och motståndare till den kristna tron till omtyckt pastor och världsvid förkunnare. Boken är en intensiv, känslig och underhållande berättelse om att finna sig själv i Gud och att våga möta sitt förflutna för att kunna gå vidare in i den verkliga meningen med livet.

Det var över trettio minusgrader dagen Linda höll på att dö uppe i den norrländska skogen. Bara fem år gammal hade hon tagit med sin yngre lekkamrat på en vandring rakt in i den djupa skogen för att följa spåren efter hans farfars häst. Det var hennes påhittighet och kreativitet som räddade de båda vilsna barnens liv den natten. Vid ett annat tillfälle åt hon upp sin morfars hjärtmedicin och var bara en hårsmån från döden.

Lindas ungdomsår var turbulenta och präglades av ångest, rastlöshet och ständiga frågor om livets mening. Trots sina försök att passa in kände hon sig inte riktigt hemma varken i studentmiljön eller vänsterrörelsen. Slutet på en vild förälskelse, som fört henne till Paris, blev till sist en nystart i Sverige. Med hårt sminkade ögon, en alldeles för kort, svart klänning och knallröda strumpor som lyste som stoppljus stod hon ute i kylan och väntade på sina vänner. Då fick hon en inre maning att gå in i en kyrka för att värma sig. Detta blev början till den radikala vändningen, som ändrade hennes livsväg för evigt.”
(Text från förlaget Boklöven Arken)

Simon Ådahl, Den oväntade resan.
”Han föddes i Finland och kom tillsammans med sina föräldrar och fem syskon som invandrare till Sverige under rekordåren i början av 1960-talet. Redan som barn mötte han musiken som sedan skulle komma att bli en central del i hans liv. Drömmen för den unge Simon Ådahl var att kunna skriva popmusik med kristna texter, vilket var totalt otänkbart i dåtidens Kyrksverige. Tillsammans med sina bröder Dan och Frank utgjorde han istället den unga trion Dan, Frank & Simon som under flera år gjorde succé med sina välkammade och stillsamma sånger i de svenska och finska frikyrkorna. Simons dröm om att få spela kristen pop och rockmusik skulle dock komma att bli sann några år senare. Under femton intensiva och stundtals turbulenta år utgjorde Simon och hans yngre bror Frank, tillsammans med brödraparet Lasse och Bertil Edin, Sveriges genom tiderna mest framgångsrika rockband med kristna förtecken, Edin-Ådahl. Kvartetten skrev historia 1990 när man som första och hittills enda kristna rockband vann Melodifestivalen med låten Som en vind och fick representera Sverige i den stora finalen av Eurovision Song Contest i Zagreb i dåvarande Jugoslavien.

Men berättelsen om Simon Ådahls liv innehåller inte enbart glädje och ofattbar framgång, utan även en lång och mörk period som präglades av djup bitterhet när han vände sin barndoms Gud ryggen och svor på att aldrig någonsin sätta sin fot i en kyrka igen. Hans livsresa tog trots detta en helt oväntad och dramatisk vändning en natt på ett hotellrum på Teneriffa.

Idag är Simon Sveriges mest anlitade reseevangelist. Han besöker kyrkor och församlingar i alla samfund och hans möten präglas av gudomliga mirakler där människor blir frälsta, helade, befriade och upprättade. Simon bär ett viktigt budskap på sitt hjärta, att alla troende har fått precis allt som Bibeln berättar om. Det finns inga andliga superstjärnor. Berättelsen om Simon Ådahls liv är en berättelse om förlåtelsens kraft och vägen ut ur bitterhet och hat. Den innehåller många komiska, dråpliga, galna och dramatiska samt inte minst övernaturliga händelser. Den oväntade resan är en bok som inte kommer att lämna någon som läser den oberörd. Simon Ådahl har skrivit sin självbiografi tillsammans med frilansjournalisten Göran Jacobson.”
(Text från Sjöbergs förlag)

Hälsning från Kongo
I min dator har jag sedan några månader två mappar med namnen Kongo 2016 och Kongo 2017. Kongo 2017 känner vi igen som Syskonbandets planerade resa till systerföreningen i Kinshasa. Kongo 2016 har just blivit verklighet – en resa med representanter för Immanuelskyrkan i Stockholm till sin vänförsamling i Kinshasa. Jag var med som språk- och kulturguide. Det blev tio mycket intensiva dagar med många besök utanför församlingen, många gudstjänster, söndagsskola och en konsert samt besök i många av församlingens andra aktiviteter som skola, hälso- och sjukvård, barnbördsavdelning, nutrition och församlings-byggande i stadsdelens mest avlägsna områden.

Syskonbandets vänförening har sitt center i angränsande stadsdel. Tyvärr hann vår grupp inte ta sig till centret men representanter för UFSAMC kom och besökte gudstjänster i den församling där vi var under två söndagar. Första gången kom en stor grupp där ledarna hade med sig sina fruar. Andra söndagen var gruppen mindre och då kom de för att de också ville sjunga i gudstjänsten. De berättade för församlingen om sina kontakter med Sverige och att de fått sångboken som de sjöng från genom Syskonbandet. De som sjöng är duktiga punktläsare så jag vet inte om gudstjänstdeltagarna ändå förstod att de läste punktskrift med händerna. Sången kände alla igen och efter första versen sjöng alla med.

Föreningen i Kinshasa bad mig hälsa till er alla. De ber för oss precis som vi får be för dem och när den planerade resan blir av får vi lära känna varandra lite bättre. Senaste mötet mellan Syskonbandet och vännerna i Kongo var 2008 vid 100-årsjubiléet i Stockholm. Det är dags att återuppliva relationen så låt oss bedja för reseplaneringen också. Det är viktigt för vänner att möta varandra. 
Gun Eriksson
En hjälte och en väggmålning – del 2
Övertygelse och oförsonlighet

I Syskonbandet nummer 1 berättade Gun Eriksson om missionären och pionjären i Kongo, E. V. Sjöblom, och om den väggmålning med dåtida motiv från Kongo i Immanuelskyrkan som orsakat stor debatt. Här kommer fortsättningen.

Jag funderar vidare över mitt förhållande till väggmålningen som konstnären och missionärssonen Sigfrid Södergren har målat. Vad är det som gör att jag känner sådan släktskap med baptistpionjären E. V. Sjöblom och med den brutalitet som målningen i Immanuelskyrkan i Stockholm uttrycker? Kanske är det min uppväxt som dotter till en orädd baptistpastor som inte tvekade att ta till ovanliga metoder i sina försök att nå människor med evangelium. Det motstånd som hans egna församlingsmedlemmar visade verkade egga honom att ännu mer lyssna till Guds röst i sitt inre och följa den utan att bry sig om konsekvenserna.

Min pappa föddes 56 år efter Sjöblom men även han hade det fattigt. Min farfar dog när pappa var 14 år och då måste han börja arbeta och kunde inte fortsätta att studera som han önskade. Han kände kallelsen att vinna människor för Gud och arbetade som evangelist några år. Pappa har till exempel berättat att han samlade människor till gudstjänst i en lånad lokal i en by utanför Skellefteå och att den verksamheten ledde till att han var med och startade en församling på den orten innan han fyllde 20 år.

Sjöblom kom från fattiga förhållanden och fick börja arbeta på en bondgård redan när han var 13 år. Han kämpade länge mot sin mors baptistiska tro och lämnade sitt liv i Guds händer först som 21-åring. Han var då övertygad om att troendedopet var det enda rätta och han visste att han hade Guds kallelse att predika evangelium. Sjöblom höll gudstjänst och startade söndagsskola vid sidan av arbetet som bonddräng trots att han mötte motstånd som gjorde att han fick lägga ner verksamhet på en ort för att starta i en annan. Så småningom fick han anställning som kolportör -d.v.s. vandrande försäljare av kristna skrifter - och kunde lämna dränglivet helt. Han pratade med människor om kärlekens Gud som erbjöd försoning och upprättelse och många kom till tro.

E. V. Sjöblom sökte till Betelseminariet och innan den fyraåriga utbildningen var över visste han att han skulle resa till Kongo som missionär. Han reste med ett brittiskt missionssällskap som han senare kom i konflikt med därför att han inte kunde fira nattvard tillsammans med sådana som inte var troendedöpta. Sjöblom tummade inte på sin övertygelse utan gick så småningom över till en amerikansk baptistmission. Han brann för att hitta ett område där hans svenska baptistsamfund skulle kunna starta eget arbete och dit han önskade att man skulle sända fler svenska missionärer. Han lärde sig det lokala språket och han älskade att ge sig ut på resor/vandringar för att besöka avlägsna byar där människor ännu inte hade hört talas om frälsningens Gud. Det var där han stötte på dem, människorna som inte längre kunde odla sina fält, jaga i skogen eller fiska i floden för sin försörjning. I kung Leopolds Kongo måste människorna i det här området samla gummi och ge till staten som skatt. Han mötte också soldater och vakter som hade order att döda dem som inte samlade tillräckligt och han bevittnade sådana avrättningar. Det här gick inte ihop med det kärlekens evangelium som han ville predika och han började skriva brev och artiklar till lokala myndighetspersoner och till tidningar utomlands. Han berättade och kritiserade.

När pappa hade arbetat som evangelist några år kunde han börja studera på Betelseminariet, samma skola där Sjöblom hade gått. Han hade läst korrespondenskurser på Hermods för att få behörighet att söka till pastorsutbildningen där. Pappa brann för sitt kall precis som jag förstår att Sjöblom gjorde och han satte sig upp mot sociala regler och fördomar för att bättre kunna vinna människor för Gud. Pappa fick ta emot kritik från församlingsmedlemmar när han lockade ynglingar till kyrkan genom att starta en modellflyg-klubb eller när han tog med sina noter till ortens dansklubbsledare och bad honom om lektioner i dragspel för att kunna spela och sjunga när han samlade människor i små byar till gudstjänster i lokaler där det inte fanns något instrument. Det föll inte heller i god jord att pappa bjöd in resande romer till tvättstugan i vårt hus, som var församlingens pastorsbostad, när de avvisades från den kommunala tvättstugan.

Sjöblom försvarade orättvist bestraffade kongoleser och försökte förhindra både prygel och avrättningar trots att det skulle kunna kosta honom hans egen frihet.
Sjöblom satsade sitt liv på ett påtagligt sätt medan pappa satsade sitt anseende och sin tjänst som pastor. Men övertygelsen och förmågan att rakryggat möta dess konsekvenser hade de båda två. Och förhoppningsvis har något av denna rakryggade livsinställning hamnat även hos mig. Det är nog så att det behövs en god portion övertygelse och sturskhet för att komma till skott och vilja lämna det trygga livet i Sverige för något helt okänt och otydligt. Men jag har aldrig ångrat detta, inte en enda sekund. Jag har fått mycket mer än jag försökt att ge och jag har lärt mig oerhört mycket mer än jag någonsin har kunnat lära ut. Jag har fått leva ett spännande, omväxlande och helt omtumlande liv – och vad skulle jag vara idag utan den erfarenheten?

Jag har skrivit artiklar till mitt samfunds tidning. En del har publicerats och andra har refuserats. Segerrapporter åkte gräddfil till tidningen medan kritiska kommentarer försvarades i samma tidning om de ens togs med. En gång sa jag upp mig från missionärstjänsten – i ett brev som inte blev skickat. Jag kände att missionsledningen i Sverige inte förstod hur de borde prioritera resurser. Jag ville att mer pengar skulle gå till församlingarnas arbete och mindre till skola och sjukvård. Jag tyckte att summornas olika storlek gav fel vittnesbörd om vad som var viktigt i det lokala sammanhanget. Ibland tänker jag att det var pappa-arvet i mig som ville träda fram. Min planerade protest skulle troligen inte ha betytt någonting då även om jag vet att även en ensam människa kan åstadkomma förändringar. Ingen kommer att kalla mig hjälte men kanske kommer någon ändå att minnas mig som ”en som ville något”. Och än idag, när det snart är 20 år sedan min aktiva arbetsperiod som missionär avslutades, känner jag stor trygghet i att vara ordinerad missionär i dåvarande Svenska Baptistsamfundet. Min kallelse bekräftades och beslutet att gå ut i tjänst var inte bara mitt. I detta finns också känslan av att ständigt leva i Guds välsignelse. Jag tvivlar ofta på mig själv men aldrig på min plats i Guds stora plan som jag inte har koll på. Där får jag ta ett steg i taget och det är gott.
Gun Eriksson
Upptäck Poddcast - Radio som du vill ha det!
Jag har upptäckt detta med poddcasts. Givetvis var jag skeptisk från början då jag inte visste hur enkelt det är. Fick dock en god genomgång av en vän och sen har det funkat fint. Och det finns så ofantligt mycket att välja bland.

Podcast vad är det och hur funkar det, tänker du kanske?
Saxat från Wikipedia:
”Poddsändning eller poddradio (engelska: podcast eller podcasting) är en metod att publicera (och för lyssnaren att prenumerera på) ljudfiler via Internet. Ordet "podcasting" är en sammanslagning av pod (ordagrant "frökapsel" men syftande på media-spelaren Ipod, och engelskans broadcast (ordagrant ungefär vida utkastat, allmänbelysning, medan engelska termen broadcast(ing) motsvaras av svenska termen rundradiosändning ett ord som kan avse såväl en aktivitet – ett verb, – som budskapet i det utsända – ett substantiv.
Ännu finns ingen helt adekvat svensk term för företeelsen, utan det engelska uttrycket används i allmänhet i Sverige; "poddsändning" är dock ett av de förslag som lagts fram, men "podradio/poddradio", som bland annat används av Sveriges Radio samt av Daytona som administrerar "Svenska Podradiopriset"; Sveriges enda övergripande utmärkelse för mediet används i mycket högre grad.

Poddsändningar skiljer sig från andra sätt att tillhandahålla ljudfiler genom att ”RSS-flöden” används för ändamålet. Därmed laddas filerna ner automatiskt när ett nytt avsnitt publiceras. Den relativa enkelheten gör att i princip vem som helst kan nå ut med hemproducerad radio eller film över hela världen. Poddsändningar beskrivs ibland som beröringspunkten mellan bloggande och vanlig radio. Den stora fördelen med poddsändningar jämfört med andra ljudmedier är det som på engelska kallas för ”time shifting”; det innebär i princip att man kan lyssna var och när man vill. Man är alltså inte längre beroende av att lyssna vid ett visst klockslag för att ta del av ett program. Inte heller är man beroende av att vara på en viss plats (till exempel vid en radio), utan man kan med hjälp av till exempel en bärbar MP3-spelare ta med sig ljudet överallt.”
Kort sagt kan man säga att En poddcast (poddsändning, podradio eller pod) är ett enkelt sätt att prenumerera på ljud- eller videofiler via nätet. Via ett program eller en app, väljer du vad du vill lyssna på, sen får du nya avsnitt löpande. Så du som har en smart telefon, en läsplatta, en DAISY-spelare eller en dator kan söka upp och prenumerera på poddcasts. Som jag skrev i början så finns det en uppsjö av genrer. Så troligtvis kan du hitta något spännande oavsett vad du är intresserad av. Eller så hittar du något som du inte visste att du är intresserad av… Givetvis kan kvalliteten variera, men det finns mycket som är riktigt bra.
Här vill jag dela med mig av några av mina personliga favoriter: 
”Prata till punkt med ärkebiskopen”. Ärkebiskop Antje Jackelén säger: ”– I ett medieklimat med högt tempo och korta klipp vill jag ge utrymme för ett lite längre samtal där det finns möjlighet att tänka högt, tala till punkt och reflektera också över de frågor som ofta inte ställs. Ambitionen är ett utforskande och nyfiket samtal med en intressant gäst.
”Dagens människa”. Tidningen Dagens podcast, där journalisterna Malin Aronsson och Daniel Wistrand pratar om Gud med kända svenskar.
”Katarina Hahr möter”. Katarina Hahr möter kända personer i ett nära samtal om relationer. Jag kan nämna att journalisten Katarina är blind.
”Se ut”. Stina Lundin, syntolk och konstnär pratar om hur allt ser ut.
Sveriges radio har en lång rad poddcasts att välja och vraka bland.
Önskar er trevlig lyssning.
Jenny Näslund, Umeå 

Klarsyn – ny programserie i sommar
Du har väl inte missat att Syskonbandets radioprogram har börjat sändas? Programmet heter Klarsyn och sänds varje tisdag klockan 8.00 med repris klockan 20.00 på FM 88,3 i Stockholm och Södertälje, FM 91,6 i Kristianstad och delar av Skåne samt på webben på både syskonbandet.se och på sverigeskristnaradio.se. På webbplatserna går det också att lyssna på alla program i efterhand. För dig som har en Iphone, Ipad eller en smartphone med Android finns det appar att lyssna med. ”Premier Sveriges kristna Radio” och ”TuneIn Radio” är två exempel som ska fungera bra.

Den första programserien som sänds nu handlar om vår skiva ”Se solen igen”. Senare i sommar kommer en ny programserie om Syskonbandets engagemang och resor ute i vida världen. 
Ronny Gilderskär

80 000 år med levnadsvisdom 
Gästkrönika av Alf B Svensson, legitimerad psykolog
Som psykolog har jag under en stor del av mitt liv försökt hjälpa barn att lyckas i skolan. På senare år har jag också intresserat mig för hur vi kan hjälpa våra barn och barnbarn att lyckas i livet. För det räcker inte med att ha bra betyg i skolan. På nätet finns massor av självhjälpsböcker. I olika medier får unga, snygga och fräscha coacher stort utrymme. Råden är ofta desamma. Vi ska framförallt träna mer, äta bättre och stressa mindre. Men de som har störst livserfarenhet, de som vet vilka levnadsråd som verkligen leder till ett bra liv, alla de som fyllt 65 lyssnar vi inte på. De får aldrig sitta i tv-sofforna. De intervjuas inte i några tidningar och har sällan några egna bloggar. Därför var det med stort intresse jag läste boken ”30 lessons for living”. I den hade mer än 1 000 personer som fyllt 65 år och tillsammans levt i mer än 80 000 år fått frågan: Om du skulle ge en ung människa några goda råd, vad skulle du då säga? Här är de vanligaste svaren. 

Lär känna den du tänker gifta dig med. Kärlek och vänskap är viktigare än fysisk attraktion. Försök hitta någon med samma värderingar och intressen.

Satsa på ett jobb som du verkligen är intresserad av. Inte på ett jobb med hög status och bra lön. 

Hur du lyckas i livet beror mer på om du är bra på relationer än på hur intelligent du är och vilken utbildning du har. Träna upp din sociala kompetens. 

På sin dödsbädd ångrar många att de försummat sin familj och sina vänner. Ta därför tid med din familj. Umgås med dina vänner nu i stället för att gå på deras begravningar. Köp blommor till de som lever inte till de döda. 

Sluta oroa dig för framtiden. Att bli gammal är bättre än du tror. Det värsta är inte att vi ska dö, utan de sjukdomar vi ofta drabbas av innan vi dör. Vårda därför din hälsa. 

Livet är kort. Ta inte allt för givet. Om du är tacksam för det lilla har du mycket att glädja dig åt. 

Lev så att du slipper ångra både det du gjort och det du inte har gjort. Ta vara på de chanser livet ger dig. Var alltid ärlig. Håll det du lovat och var trogen. 

Förlåt dem som sårat och kränkt dig. Försök också förlåta dig själv.

Vi vill alla få ett rikt och meningsfullt liv. Vi vill också göra allt vi kan för att våra barn och barnbarn ska bli lyckliga. När vi funderar på vad vi ska ge dem utgår vi från vad de önskar och vill ha. Men problemet är att de bara vet vad de vill ha men inte vad de behöver för att få ett bra liv. Det bästa vi kan ge dem förutom vår tid och vår kärlek är vår livserfarenhet och vår levnadsvisdom. Kanske kan denna krönika få dig att lyckas bättre med det än jag har gjort.
(Krönikan är tidigare publicerad i Tidningen Dagen)
Från redaktören
När detta skrivs är det en dryg vecka kvar tills vi är några som åker till Nyhemsveckan för att representera Syskonbandet. Som vanligt kommer jag även att åka till Hönökonferensen i sommar. Vänta er därför något om detta i tidningen framöver. Kommer du att göra något du vill berätta om, eller har du tips på något intressant du skulle vilja läsa om i tidningen? Alla är mer än välkomna med att bidra till tidningen. Skulle du ställa upp för ett ”Medlemsporträtt” eller vet du någon vi borde skriva om? Betraktelser och krönikor mottages också med stor glädje! 

Vill även passa på att önska er alla en välsignat skön sommar!
Ronny Gilderskär